- סרט מקורי של NETFLIX -
אל תתעקשו. תעברו לקבוצה אחרת.
תנועו בקלילות ותענו בקצרה ובתמציתיות
על שאלות, בלי להביע קרבה רבה מדי.
כמה מהאורחים שלי קצת מיוחדים. אתם יודעים למה אני מתכוונת.
אם אתם מפילים מגש, תתרחקו בשקט. אנשים אחרים הוקצו
להתנצל ולנקות.
ולבסוף, בלי אביזרים.
בלי טבעות, עגילי פירסינג, צמידים ועגילים.
אני בטוחה שתעשו עבודה מצוינת.
תודה לכולכם.
יין?
לבן, בבקשה.
סליחה!
סליחה.
זה בסדר. -הם מטרידים אותך?
לא, אני אוהבת כלבים. -באמת?
אפשר להאכיל אותם? -הם יאהבו אותך לנצח.
עוד יותר טוב.
להתערב? -לא, זה בסדר.
הם כנראה מחבבים אותך. בדרך כלל הם לא חביבים כל כך.
אל תיקחי את הבקבוק.
תביאי לי אותו, בבקשה.
שלום, ריקרדו. מה שלומך?
שלום. תרצי לשתות איתנו?
לא, תודה. יש לי פגישה. נתראה בשבוע הבא. טוב לראות אתכם.
הזמנתי לך תה.
ובקבוק סודה, בבקשה.
את לא רוצה כלום?
את יכולה להוריד את המשקפיים?
סליחה.
סליחה!
לא נראה לי שירשו לך לעשן כאן.
הם אוסרים, אבל אף אחד לא מתייחס אם את מעשנת.
אלא אם כן מישהו מתלונן.
ברור.
תמיד יש אחד כזה במקום כזה.
המשפחה שלך לא יודעת, נכון?
נכון.
לא סיפרת לאף אחד?
לא.
זה מוזר.
מה?
להיות כמעט לא קיימת.
זה מוזר.
איך מצאת אותי? קל למצוא אדם יהיר.
איך נכנסת לבית שלי?
אם אספר לך, בטח תענישי מישהו
שלא אשם. -רק לדעת אם זה היה קשה.
בכלל לא. יכולתי לשחוט את כולם.
אני מתבדחת.
סליחה, גברתי. אסור לעשן כאן.
את רואה? היא אמרה שמותר. סליחה. לא, אסור. -בסדר, אני מכבה אותה.
מה את רוצה?
אני צריכה שתהיי איתי עשרה ימים.
מה?
את זה.
עשרה ימים.
זה לא איום.
תחשבי על זה, אם את רוצה.
תודה.
העודף יהיה הטיפ.
כמה?
היא לא רוצה כסף.
איך יכולת ללכת להיפגש איתה בלי להגיד לי?
בחייך, אנבל. -רציתי לפתור את זה בעצמי.
מה היא רוצה?
להיות איתי עשרה ימים.
איפה?
לא יודעת.
קמתי והלכתי לפני שהיא הספיקה להגיד לי.
היא איימה עלייך? -לא.
בת כמה היא?
ארבעים ושתיים, אולי 43.
שמה קיארה.
היא הבת שלי ונטשתי אותה כשהייתה בת שמונה.
את בטוחה שזו היא?
כן.
איך?
אני רואה בה את עצמי.
את יכולה להיכנס. הם יפגשו אותך עכשיו.
תרצי משהו? קפה?
לא.
שבי, בבקשה.
הזמנו אותך כי אנחנו רוצים להבהיר כמה דברים בקשר ל...
בקשה המוזרה שלך.
לבלות עשרה ימים עם גברת ברנואבו.
כן.
לדוגמה, מהו סדר היום שתוכנן לתקופה שבה תהיו יחד?
סדר יום? -כן.
כלומר, לוח זמנים של...
בואי נאמר, של הפעילויות.
אין כזה.
לא תעשו כלום?
נעשה משהו.
אנחנו רוצים לדעת אם יש פתרון מהיר יותר.
פיצוי כספי, למשל.
לא.
משהו אחר?
לא.
הייתי רוצה לדעת מה את מרוויחה מזה.
תביני שזה קצת מוזר בשבילנו.
לקבל שאת מופיעה משום מקום אחרי 30 שנה,
רק כדי לשהות כמה ימים בחופשה עם אשתי.
אילו ידעתי איך למצוא אותה קודם, לא הייתי מחכה כל כך הרבה זמן.
ואם היא תסרב?
לא יודעת. לא חשבתי על זה.
למה לא?
בגלל מה שאנחנו.
הכנו חוזה שאומר שבתמורה,
תוותרי על כל קשר משפחתי עם גב' ברנואבו.
זו פשוט דרך לוודא,
שלא יהיו עוד בקשות כאלה בעתיד.
תוכלי לקחת ולקרוא בזמנך החופשי.
זה לא נחוץ.
עוד משהו?
לא הייתה מסעדה עם אפשרויות חנייה טובות יותר?
היו לך יותר אפשרויות אילו באת בזמן, לשם שינוי.
הזמנו לשלושתנו.
אזמין משהו לעצמי.
אנחנו צריכים לספר לך משהו חשוב.
אתם נפרדים?
לא, זה לא זה.
אחד מכם חולה?
לא, אנבל נוסעת לעשרה ימים.
ורצינו להגיד לך.
לאן את נוסעת?
זה עניין שאני לא יכול לפתור בעצמי,
אז היא תטפל בזה.
איזה עניין?
סליחה.
למה אתם מספרים לי?
אתם אף פעם לא מספרים.
יש לי עוד בת, שלא ראיתי מאז שהייתה בת שמונה,
והיא ביקשה שאהיה איתה כמה ימים.
השתגעתם?
אתם נשמעים כאילו ירדתם מהפסים.
ואם היא תרצה להרוג אותך? -לא, מותק...
הכול בשליטה.
היית מספרת לי אלמלא הופיעה?
או שאף פעם לא הייתי מגלה?
נדבר על זה מאוחר יותר.
תסלחו לי?
אני מתה לסיגריה.
למה לא נפגשתן בכל הזמן הזה?
אביה גידל אותה.
למה?
נטשת אותה?
כן.
אז, את יודעת...
תהיי נחמדה אליה.
מה שלום מתיו?
פגישה עם אבי היא לא חלק מהעסקה.
אל תדאגי.
מה שלומו?
אה...
הוא מת.
מה קרה?
הוא עישן יותר מדי.
הוא קבור בבית הקברות של העיירה, אם את רוצה לבקר אותו.
מי גר כאן?
אני.
למה?
לא יודעת.
ציפית שהבית יהיה נטוש?
לא יודעת.
אולי מזבח לכבודך.
בבקשה.
תמזגי את היין.
את מעדיפה לבשל, או שאת רוצה שאני אבשל?
אם את רוצה, שתינו יכולות לבשל.
מה דעתך שנתחלק בתפקידים בינתיים?
בסדר.
אין לך עוד כוס? -לא, אני לא שותה.
אסרתי על עצמי.
את יכולה להבעיר את האח, אם את רוצה.
אחרת נקפא בארוחת הערב.
אין קליטה באזור הזה, בגלל ההר שמאחורינו.
זה בסדר.
הטלפון הרגיל עובד. הוא שם.
את יכולה להתקשר לבעלך, אם את רוצה.
זה בסדר, אולי אחר כך.
הוא לא ידאג? -למה שידאג?
תגידי לו שאני נראית נורמלית.
שלא נראה שאני רוצה להרוג אותך.
איך נעשית פופולרית כל כך?
הקריירה של בעלי הכניסה אותי לעולם הזה.
הבנתי.
ואת חשבת שעבר מספיק זמן.
זה בלתי אפשרי. העץ רטוב.
מספיק זמן למה?
בשביל שאשכח אותך.
איך פגשת את בעלך? איך קוראים לו?
ברנבה. ברנבה.
איך פגשת אותו?
כשעזבתי...
חזרתי ללמוד, והוא בא ללמד קורס כלכלה
באוניברסיטה.
אחר כך כל הקבוצה יצאה לשתות.
ואנחנו הצצנו זה בזה.
ואחר כך הוא לקח אותי הצדה והזמין אותי לצאת איתו לארוחת ערב.
מה הוא עושה?
הוא איש עסקים.
אבל הוא היה עשיר גם קודם, נכון?
המשפחה שלו.
אז הוא בחר בך.
כמו שעשירים נוהגים לעשות.
לא.
הוא לא כזה. יש לו ערכים...
מה בקשר לבת שלך?
מה היא עושה?
חוץ מאשר לאמן כלבים.
היא מצלמת טוב.
יש לה הרבה עוקבים ברשת.
מותגים משלמים לה על העלאת תמונות עם המוצרים שלהם.
אנחנו שולחים אותה לארצות הברית.
בדואר?
מה?
את מדברת עליה כמו על חבילה.
היא מטרידה אותך?
היא בחרה את האוניברסיטה.
ומי בחר את הארץ?
ואת? מה?
מה את עושה? לא...
לא עשיתי תואר.
לא התמחיתי בשום דבר,
עבודות מחורבנות,
מערכות יחסים ממוצעות...
שום דבר לא בולט.
זה לא בשביל שתרגישי אשמה, אני פשוט...
הייתי רוצה דברים שאני יכולה להתגאות בהם, אבל...
אין שום דבר.
הישגים אישיים לא תמיד מופיעים בקורות החיים.
מומחית לכללי נימוס.
כמעט האמנתי.
אני לא יודעת איפה הגבול במצב הזה.
אל תדאגי.
הלילה, מספיק שתשטפי את הכלים.
לילה טוב.
חשבתי שנסעת עד סוף החודש.
זה נגמר מהר מכפי שציפיתי.
קורס הרסטורציה עבר היטב?
זה לא היה שווה את הטרחה.
חשבתי שיהיה קל יותר.
אתה יודע שאני חסרת סבלנות לדברים ארוכי טווח.
חכי, אל תזוזי.
לכי.
נטשה!
היי!
נטשה.
בואי הנה, פרח יפה!
היי, נטשה.
למה היא נוהמת עליי כשאני מוזג לעצמי אלכוהול?
היא שונאת אנשים ששותים.
זה משהו בינינו.
יפה!
תודה.
להתראות.
את יודעת איפה אני.
את מהסביבה?
זה לא בטוח, אם את לא מכירה את הדרך.
לא. לא הייתי פה שנים.
אז לא כדאי שתמשיכי.
אחרי "הסלע", היער מסוכן.
"הסלע"?
הרבה אנשים מתו שם.
תודה.
בואי הנה.
ארצה.
תישארי.
ארצה.
זהו.
בואי הנה.
הכול בסדר?
כן.
והכלב?
זו כלבה.
היא נפלה לבאר והוצאתי אותה.
ירדת לבאר? -כן.
שמעתי אותה בוכה כמה ימים ולא מצאתי אותה.
אבל היום מצאתי. נכון, יפהפייה?
אבל איך ירדת לשם בעצמך?
עם חבלים.
זה לא היה מסוכן. היא לא הייתה עמוקה במיוחד.
קחי את הצינור. תעזרי לי לשטוף אותה.
להחליף בגדים? אני לא לבושה בהתאם.
רק תפתחי את הברז ותרססי. לא תירטבי.
הנה, זה בסדר.
תישארי שם כדי שלא תירטבי.
קדימה.
אל תפחדי. זה בסדר.
יופי, זהו זה.
זהו זה.
פחדת, נכון, מותק?
חשבת שאף אחד לא ימצא אותך?
שתישארי לבד בבור ההוא?
מה, מותק?
יפהפייה.
תשטפי קצת את השיער שלי.
שם יש לי יותר.
זה התייבש.
אוקיי, די. מספיק.
בואי נגמור לשטוף אותה.
תחזיקי אותה.
תחזיקי אותה כאן.
בקולר שלה. זהו זה.
אוקיי.
אמרתי שאני רוצה להחליף בגדים.
זהירות.
לא בפנים.
בבקשה!
לא בפנים!
אמרתי, לא בפנים! את מכאיבה לי, לעזאזל!
בחייך, זה לא סיפור רציני.
חיים בכפר, אישה.
בואי הנה.
זה יהיה כך כל הזמן?
מה?
המשחקים הקטנים, לבדוק אם אעמוד בהם.
תירגעי. זו הייתה בדיחה.
זה בגלל השמלה שלך?
אשלם עליה, אם את רוצה. -מה זאת אומרת?
היא יקרה, לא? השמלה שלך.
היא מתנה.
מתנה יפה.
מבעלך?
כן.
כמה היא עלתה?
לא יודעת. אני לא שואלת כמה עולות מתנות.
כן.
אבל אני בטוחה שאת מחשבת כמה כסף מוציאים עלייך,
כדי להעריך עד כמה אוהבים אותך.
יפריע לך אם מישהו ייתן לך שמלה זולה.
בכלל לא.
כן.
היי, את.
איך נקרא לך?
מוצא חן בעינייך יולייט?
כמו השיר האהוב עליי.
מוצא חן בעינייך יולייט?
לא?
מה עם נטשה?
כן. נטשה.
נטשה. אז זהו זה. נטשה.
משגעת.
אני נוסעת לעיירה.
את צריכה משהו?
איך היא?
למען האמת, אנחנו לא הרבה ביחד.
היא נותנת לי ימים חופשיים, ואני לא רואה אותה.
אתמול היא הביאה כלבה שמצאה והכריחה אותי לרחוץ אותה.
היא חיה איתנו עכשיו.
קראנו לה נטשה.
אבין אם לעולם לא תסלח לי על זה.
כבר סלחתי לך.
לפני הרבה זמן.
מתי?
אני יודע כבר שנים.
אני מצטער.
לא ידעתי איך להתמודד עם זה. בגלל זה לא אמרתי כלום.
נדבר על זה מאוחר יותר.
ועכשיו, תעלה לשיר את הבלדה המקסימה, מאמא קס.
אני שמחה לראות שאת נהנית.
חשבתי שאת בחוץ.
המפתחות אצלך? מה?
מפתחות המכונית.
כן, בטח. אני יוצאת.
את נראית יפה מאוד. לאן את נוסעת?
אל תחכי לי.
למה נתת לי שם איטלקי?
נדמה לי שבאותה תקופה לאיזה שחקן נולדה בת...
אני לא זוכרת איך קראו לו.
הוא תמיד לבש חליפה והרכיב משקפיים.
הוא היה בסרט הזה עם מוכרת הטבק.
את יודעת למי אני מתכוונת?
כך הוא קרא לבת שלו.
זה אטי מדי? זה אטי מדי.
אנבל!
ירדת בזמן שהקרוסלה הסתובבה? זה מסוכן.
תמיד חשבתי שהמתקן הזה מחורבן.
טוב שאהבת סרטים טובים, יכולת להרוס לי את החיים.
שמות מפורסמים הורסים חיים של הרבה אנשים.
חשבתי שאת לא שותה.
אני לא שותה.
רק עכשיו, בגלל היריד.
את מאושרת? עם המשפחה שלך?
להיות פופולרית, לעזור לאנשים בהתנדבות וכל זה?
כל כך הרבה שאלות.
את מכירה אותי. יש לי הדבר הזה שמקשה עליי להתרכז.
אני לא מבינה.
כן.
בעיות קשב. דעתי מוסחת.
כשהייתי ילדה רק טיפסתי.
היית ילדה שקטה.
לא.
לא אחרי.
נכשלתי במקצועות.
ואיבדתי צעצועים בכוונה. טיפסתי על עצים...
גבוה ככל האפשר ונשארתי שם.
לא ענית לי.
את מאושרת?
בעלי ידע שאת קיימת.
במשך שנים.
וגילית את זה היום?
לחיי מרצ'לו מסטרויאני.
ארשה לך לשאול אותי שאלה. כל שאלה שאת רוצה.
אני מבטיחה לענות בלי להתלונן.
עוד מישהו יודע?
על מה? -על הנסיעה הזאת.
מי, למשל?
לא יודעת.
אני הולכת לרקוד. -אני מצטערת.
האמת היא שרציתי לדעת משהו אחר.
אני מצטערת.
בבקשה, בואי ניסע הביתה!
תעזבי אותי!
מי זו? מה היא רוצה?
אני לא מכירה אותה.
אני לא מכירה אנשים חשובים.
אני כבר לא רוצה לרקוד.
עוד?
קיארה? -לא.
אני עומדת למות.
לא, מותק. זה רק האלכוהול.
אני לא רוצה למות.
אני לא רוצה למות. את רוצה להיכנס למיטה?
לא.
חזרת?
זונה.
את מחפשת משהו?
אני לא רוצה להפריע לך.
לא, תגידי לי.
לפני כמה שנים בעלי ואני פגשנו גבר שגר כאן.
שמענו שהוא הלך לעולמו.
הוא גר בבית שם, אחרי היער.
מר מתיו?
כן.
הוא לא מת. הוא גר בפריז עם אשתו.
הוא נהג לבוא לבקר את הבת שלו, שעדיין גרה בבית.
אני מכיר אותה. אני יכול לקחת אותך לשם.
זה בסדר. הכרתי רק את אביה.
תודה.
הכנת תה? -כן.
איך את מרגישה?
טוב יותר, תודה.
אכלת משהו? -קצת.
רק קצת? את בטח גוועת.
למה?
ישנת יומיים.
היום לא שבת? -לא, היום יום ראשון.
יום ראשון? לעזאזל.
יום ראשון אחר הצהריים.
משהו לא בסדר?
לא.
איפה את?
כאן.
תיכנסי.
סרט!
לא, רק שקופיות, מצטערת.
חשבתי שהן עברו מן העולם. -זה נכון.
את רוצה לדעת למה עזבתי?
במשך הזמן הסתקרנתי יותר לדעת...
מה חשבת כשעשית את זה.
את זוכרת מה עשית באותו יום, לפני שעזבת?
לא.
אני זוכרת.
התאפרת.
השארת...
השארת את האיפור בחוץ,
כאילו מיהרת, על השולחן.
אני מבינה.
תעצרי לרגע.
תחזירי שקופית.
עוד אחת.
איך זה אפשרי?
כי זו אני, בהיריון איתך.
אבל את עומדת לידי ואת...
באותו גיל שאני הייתי אז.
איך זה אפשרי?
הייתה תקופה שבה עשיתי ניסיונות.
לא, זה נפלא.
זה כמו פרדוקס של מסע בזמן.
איך עשית את זה?
זו סתם גזירה-הדבקה גרועה.
לא.
לא, יש שם תובנה, פרספקטיבה.
רעיון, כמיהה.
את נזרקת. -לא.
בת כמה היית שם?
לא יודעת.
הפנים שלך נוצרו לשער של מגזין.
לא, זה הרואין.
מה זאת אומרת? -זה הרואין.
אבל כבר לא.
בזמנו. אני נקייה עכשיו.
זה היה שלב בגיל ההתבגרות.
את מתאהבת, והוא מבקש ממך לעשות את זה למענו,
ואחר כך את לא יכולה להפסיק ו...
בכל אופן, די עם פרדוקס המסע בזמן.
אני רוצה להתנצל...
לא, אני לא רוצה שתתנצלי.
אז מה את רוצה?
למה אני כאן?
אני לא מרגישה טוב.
מה את מרגישה?
שהתצלומים קמים לתחייה.
אז תאפשרי להם.
הייתי שם.
אביך ואני היינו שם.
לא נכון.
היינו צריכים לשקר לכולם.
אף אחד לא גילה. אף פעם.
איך זה היה?
אני לא יכולה להסביר.
צריך לחוות את זה.
אני שומעת הכול. אנבל.
מה?
את מקשיבה?
כמובן.
לפני כמה חודשים אמרו לי...
שאולי המצב שלי לא יהיה מזהיר.
יש שם מישהו?
קיארה?
את חולה?
אם את עדיין הוזה, תאכלי עוד קוביית סוכר.
זה מפסיק את הסוטול.
זו הסיבה, נכון?
בגלל זה אני כאן.
את זקוקה לי.
רציתי שתעזרי לי עם העיצוב.
מה יש לך?
זה סופני?
כדאי שתלכי לישון.
תמותי?
אני מקווה.
בטח די חרא להגיע לגיל 90.
איזה גיל לדעתך הוא סוף טוב?
לא יודעת.
תגידי מספר אחד.
לא יודעת. מה שבא לראש.
שמונים וחמש.
כן. שמונים וחמש.
את רוצה שאטפל בך?
את רוצה שאשאר עוד כמה ימים, כמה זמן שתרצי?
תגידי לי מה את רוצה שאעשה.
אל תהיי רכרוכית כזאת. בא לי לירוק עלייך.
אני מבינה שאת כועסת.
את לא מבינה שום דבר.
אישה שנוטשת ילדה בת שמונה
לא מבינה כלום.
יש לה אפס הבנה.
מישהי שמשאירה אותה ליד החלון, לחכות שתחזור
כל החיים שלה, לא מבינה שום דבר!
לפעמים אני משתכרת ויושבת פה שעות.
שעות על גבי שעות, אני עדיין כאן!
אני כאן מאז שהייתי בת שמונה, מטומטמת אחת!
אני מצטערת.
לעזאזל, יורד לך דם. אני מצטערת.
מה אני צריכה לעשות?
תביאי משהו לכסות את הפצע.
בואי הנה. בואי.
כשאזיז את היד,
תניחי את זה על הפצע ותלחצי חזק, טוב?
אני לא רוצה להכאיב לך.
עכשיו.
כשהדימום ייפסק, אצטרך משהו חזק לכאב.
את זה יש לי.
מה תרצי לעשות מחר?
אני זורעת זרעים שקניתי לפני כמה ימים.
פעמוניות.
פרחים.
תבואי להשקות אותם בכל סוף שבוע?
לא צריך לטפל הרבה באקלים כזה.
אני לא בקטע של פרחים.
הם חזקים. הם יכולים להתמודד עם אדמה קשה.
כדאי שתחזרי.
לאן?
לחיים שלך.
היית מושלמת, באמת. תודה.
אבל זהו זה. זה נגמר. אז זו הייתה התוכנית.
אין שום תוכנית.
אז למה רצית שאבוא הנה?
טעיתי. אני מצטערת.
אני נמצאת פה כבר שבוע, ועדיין לא יודעת למה.
אני לא יודעת מה להגיד לך.
זה יצא מכלל שליטה. אני מצטערת. אני לא יודעת.
תגידי לי כבר מה את רוצה.
או שזה מה שרצית? לראות אותי כך?
יודעת שלעולם לא תסלחי לי על מה שעשיתי לך.
לא, סלחתי לך מזמן, באמת. אין בי טינה.
אז...
מה את רוצה שאעשה?
תגידי לי כבר.
אני רוצה שתעזבי.
בבקשה.
בבית החולים אמרו לי הכול.
המחלה שלך, ההתפתחות.
הכאב וכמה זמן נשאר לך.
את רואה? לא היית צריכה לזרוע את הפרחים האלה.
מה את רוצה שאעשה?
אפשר לאכול ארוחת ערב.
מתחשק לך?
ברביקיו?
בואי.
אבל אני רוצה שמחר, כשאתעורר, לא תהיי פה, בסדר?
מה את רוצה?
בואי, תראי.
אפשר להדליק פה אש.
יש רוח, אבל היא תתפוס.
זה פשוט המצב.
אין שום דבר אחר. זה מצב הדברים.
אני רק רוצה לעזור לך.
את בטוחה שאת רוצה לדעת מה אני רוצה ממך?
כמובן.
באמת?
כן.
אם תחליטי לא לעשות את זה, אני רוצה שתעזבי.
כן.
מה שלומך?
בסדר גמור.
למה את לבושה בבגדים קלים כל כך?
לא ידעתי שזה יהיה היום הקר בשנה פה.
האקלים והאנשים בפריז לעולם לא ידעו איך להתחמם.
נשמע מוכר.
את אמרת את זה.
בגלל זה עזבנו, וההורים שלי שנאו אותך.
הם שנאו אותי לפני כן, מתיו.
היית מרדנית.
איך אומרים את זה במקום שבאת ממנו?
"משוגעת עם תעודות."
נכון.
"משוגעת עם תעודות."
ועכשיו?
עכשיו הפסקתי.
אדם כמוך לא מופיע סתם כך אחרי 35 שנה.
חיפשתי אותך בבית הקברות, אבל לא היית שם.
אני מבין.
שיקרו לי.
אומרים שזה סימן ליצירתיות.
לשקר?
לא.
להוסיף מזימות לחיים.
זה תמיד התאים לך.
מה?
מזימות.
הצורך לדמיין שמה שאת רוצה נמצא במקום אחר.
איפה?
בכל מקום שהוא לא כאן.
אדוני!
אתה נוטר לי טינה?
לא.
למה לא?
היא שינתה צורה.
והפכה למה?
לזיכרון נייח.
אתה תמיד ממציא ביטויים שאני לא מבינה.
יש זיכרונות שזזים ועוזרים לנו לחיות.
אחרים...
עומדים במקום.
בעלי עוצמה רבה.
אם אנחנו לא מצליחים להניע אותם שוב, הם גוררים אותנו למטה.
היא ביקשה ממני...
אני יודע.
היא לא מרשה לי לעשות את זה.
הצעת?
כן.
אבל היא רק הזמינה אותי לארוחת ערב.
היא אמרה לילה טוב כאילו אפגוש אותה למחרת.
לא נפרדת לשלום?
מוטב כך.
מה?
לא להיפרד.
את יודעת על זה משהו.
לא עשיתי את זה מתוך פחדנות.
נכון, כי החלטת.
ואי אפשר היה לעצור אותך.
כמוה.
לא.
עזבתי כי...
רציתי יותר.
והשגת יותר?
כן.
אבל זה אף פעם לא מספיק, מתיו.
אף פעם.
זה מתיש.
את רואה?
לכולנו מגיעה מנוחה.
תודה. שמור לך את העודף.
קיארה?
קיארה!
למה את שוכבת כאן?
בואי נלך הביתה.
אני עייפה.
אעזור לך להיכנס למיטה. בואי.
לא.
אני עייפה.
מאמץ אחד אחרון.
את יכולה?
בואי. אימא...
אימא...
מה, בתי?
אני מבינה.
מה?
הכול.
אני לא פוחדת.
אל תסתכלי עליי.